- Hyvää huomenta. - Hyvää huomenta, rouva.
- Hyvää huomenta. - Hei.
Uusi toimitus. Olen varma että täällä on hyviä teoksia.
Nappasinpas sinut viimeinkin!
Et ole ensimmäistä kertaa varkaissa, senkin pikku varas.
- Tyhjennä taskusi, äkkiä. - Sinä satutat minua!
Tyhjennä taskusi, tai kutsun asemavartijan.
Tee niin kuin käskin!
Mitä teet kaikella tällä?
- Toinen tasku myös. - Siellä ei ole mitään.
Missä asemavartija on?
Aaveita.
Sinäkö piirsit nämä?
Piirsitkö sinä nämä kuvat?
Mistä varastit tämän?
- En varastanut sitä. - Olet varas ja valehtelija.
- Ulos täältä. - Anna muistikirjani takaisin!
Se ei ole enää sinun muistikirjasi!
Se on minun ja teen sillä mitä haluan. Ehkäpä vain poltan sen.
- Ei! - Kerrohan sitten kuka nämä piirsi!
Ulos täältä, senkin varas!
Vieläkö sinä olet täällä?
- Mene! - Maximilian, vainuatko hirmutekoja?
Suurtuhoa? Korruptiota? Mene!
Anteeksi, anteeksi. Tehkää tietä!
Väistäkää! Tehkää tietä!
Liikettä, liikettä!
Siirtykää syrjään!
Mitä?
Susi!
Väistykää!
Jatkakaa vain.
Pysäyttäkää tuo lapsi!
Herra Frick!
Herra, väistykää!
Harmillista!
Pysäyttäkää juna!
Apua, auttakaa!
Pysäyttäkää juna!
Siirtäkää laukut!
Olen pahoillani.
Olen kovin pahoillani.
Ei, ei. Tuo oli todella tuhmaa.
Tiedän että olet siellä.
Mikä nimesi on, poika?
Hugo. Hugo Cabret.
Anna minun olla, Hugo Cabret.
Tai vien sinut asemavartijan toimistoon.
Hän laittaa sinut selliin, -
etkä pääse sieltä koskaan ulos, et pääse kouluun ikinä, -
etkä naimisiin, etkä saa omia lapsia, -
viemään tavaroita, jotka eivät haille kuulu.
Anna muistikirjani takaisin minulle.
Aion polttaa sinun muistikirjasi.
- Et voi polttaa kirjaani. - Kuka minua estäisi?
Näytät olevan kylmissäsi.
Minulla on kuuma. Hän todella raivostuttaa minua.
- Kuka raivostuttaa sinua? - Tuo lapsi.
Kuka sinä olet?
Isoisäsi varasti muistikirjani.
Minun on saatava se takaisin ennen kuin hän polttaa sen.
Herra Georges ei ole isoisäni.
Eikä hän ole varas, sinä olet.
Sinä tiedät vain, -
huonoa onnea.
- Sinun on lähdettävä. - Ei ilman muistikirjaani.
Miksi tarvitset sitä niin kovin?
En voi kertoa sitä sinulle.
Onko se salaisuus?
- Kyllä. - Hienoa, pidän salaisuuksista.
- Kerro heti minulle. - En.
Jos et kerro, saat lähteä saman tien pois.
En ilman muistikirjaani!
Minä joudun vaikeuksiin.
Lähde kotiisi.
Hyvä on.
Pidän huolen että hän ei polta sitä.
Mene nyt.
Mikä se on?
Sitä sanotaan "Automatoniksi".
Aut... Automatoniksi?
Löysin sen hylättynä museon ullakolta.
Mitä se tekee?
Se on vedettävä esine, vähän kuin soittorasia.
Tämä on monimutkaisin mitä olen koskaan nähnyt, tähän asti.
Katsos tämä, -
tämä osaa kirjoittaa.
Se on varmasti tehty Lontoossa.
Äiti on sieltä kotoisin.
Hän on Coventrystä, mutta hän muutti Lontooseen.
Taikurit käyttivät tällaisia koneita apunaan, kun olin vasta poika.
Jotkut niistä kävelivät, jotkut tanssivat ja toiset taas lauloivat.
Mutta salaisuus piili aina niiden koneistossa.
Katsopa tuota.
Voimmeko korjata sen?
Enpä tiedä, Hugo.
Se on pahasti ruostunut.
Sopivien osien löytäminen on vaikeaa.
Tietenkin voimme korjata sen.
Olemmehan kelloseppiä, eikö?
Mutta vasta kun olen saanut työni valmiiksi myymälässä, -
ja museolla. Ymmärräthän?
Laitamme tämän takaisin. Tarkasti...
Täydellistä.
Näetkö tämän? Uusi haaste.
Uusi mysteeri.
Tämä saa sinut onnelliseksi.
Sydämen muotoinen avaimenreikä.
Valitettavasti, meillä ei ole avainta.
Korjasin rattaat ja...
Setä Claude.
Tapahtui tulipalo.
Isäsi on kuollut.
Pakkaa tavarasi. Nopeasti. Sinä lähdet mukaani.
Nopeasti!
Sinusta tulee oppipoikani, ja asut kanssani asemalla.
Opetan sinua huolehtimaan kelloista.
Nämä asunnot rakennettiin heille jotka pyörittivät asemaa vuosia sitten.
Mutta kaikki ovat unohtaneet heidät.
Sänkysi on nurkassa, tuolla.
Mene nukkumaan nyt. Aloitamme työt viideltä.
- Entä kouluni? - Olet koulusi käynyt!
Siihen ei ole aikaa enää, kun kiipeilet seinillä.
Hugo, ilman minua, joutuisit orpokotiin.
Aika...
Aikani on... 60 sekuntia minuutissa.
60 minuuttia tunnissa.
Aika on, kaikki.
Kaikki.
Hei.
Tuli vain mieleeni...
melkoisen hyvä vitsi.
Lopeta, ei Schatzi! Lopeta tuo!
Huomenta, sir. Voinko auttaa jotenkin?
Ottaisin nämä.
Ajattelinkin näkeväni sinut tänään.
Tarvitsen muistikirjani.
Miksi tarvitset sen niin kovin?
Se auttaa minua, korjaamaan jotakin.
Mene pois.
Ole hyvä, mene vain pois.
Hei!
- Anteeksi, minä... - Minä näin.
- Itketkö sinä? - En.
Aloillasi.
Ei ole mitään väärää jos itkee.
Sydney Carton itkee. Heathcliff myös.
- Kirjoissa, he itkevät kaiken aikaa. - Anna teen sen itse.
Minun täytyy puhua kanssasi. Se on erittäin tärkeää, mutta, -
mutta ei täällä. Olemme liian, -
näkyvällä paikalla.
- Tule. - Mihin olemme menossa?
Ihmeellisimpään paikkaan maailmassa.
Se on kuin mikä-mikä maa ja ihmemaa sekä, -
aarresaari, kaikki yhdessä.
Hyvää huomenta, herra Labisse.
Isabelle.
Saanko esitellä herra Hugo Cabret, -
vanha ja rakas kumppanini.
Herra Cabret.
Hei.
Kiitoksia tästä.
Luulenpa olevani puolitiessä rakastua David Copperfieldiin. Valokuvia?
- Peränurkassa, vasemmalla, ylin hylly. - Kiitos.
Mikä on niin tärkeää?
Herra Georges pitää yhä muistikirjaasi.
Hän ei polttanut sitä. Se oli vain esitystä.
- Miksi? - En minä tiedä.
Tiedän vain, että se muistikirja sai hänet aivan tolaltaan.
Sekä hän ja rouva Jeanne valvoivat myöhään puhuessaan siitä.
Katsos, luulenpa että hän itkikin.
Miksi sinä autat minua?
Koska tästä saattaa tulla seikkailu.
Enkä ole koskaan kokenut sellaista, -
muuten, kuin kirjoissa, ainakaan.
Mielestäni meidän on oltava erittäin, -
salamyhkäisiä.
Selvä.
Muuten, nimeni on Isabelle. Haluatko sinä kirjan?
Herra Labisse antaa minun lainata niitä, ja sinä saat varmastikin myös.
En.
Etkö pidä kirjoista?
Ei, ei, kyllä minä pidän.
Meillä oli isäni kanssa tapana lukea Jules Verneä yhdessä.
Tule, lähdetään.
Kuinka saan muistikirjani takaisin?
Sinun täytyy vain kohdata hänet.
Älä kerro että olemme puhuneet.
Autan sinua jos vain pystyn.
Olet vain määrätietoinen.
Mene pois.
Korjaa se.
Korjaa se, minä sanoin.
Tiedän että olet varastellut osia kaupastani.
Voit yhtä hyvin käyttää näitä mitä et ole vielä varastanut.
Anna minulle muistikirjani.
Sinulla on hitunen taitoa.
Mutta sinun on todistettava että olet muutakin kuin pelkkä varas.
- Voit ansaita muistikirjasi takaisin. - Kuinka?
Tule tänne joka päivä.
Päätän kuinka pitkään sinun on tehtävä töitä varastamiesi esineiden eteen.
Ja minä päätän koska olet, jos olet, -
ansainnut muistikirjasi takaisin.
- Minulla on jo työ. - Varastelu, ei ole työtä, poika.
Minulla on toinenkin työ. Mutta tulen aina kuin on mahdollista.
Aloitat huomenna. Lähde nyt.
Aloitan heti.
Ei sitä, se toinen.
Onko tämä korttisi?
Missä se voi olla?
Pikku kaveri.
Missä vanhempasi ovat? Vastaa minulle!
- Ei minulla ole. - Onko sinulla ollenkaan vanhempia?
- Ei! - Suurenmoista.
Suoraan orpokotiin sitten vain. Eikö niin?
Miksi katselit tuon miehen pulloa?
Oliko se sinun? Oliko se sinun pullosi?
Oliko se sinun paperipussisi?
Kyllä, Gustave Dastaín täällä. Kyllä, tarkastaja, taas yksi orpo.
Luvaton tunkeutuminen ja varkaus.
Hänen kätensä tunkeutui luvattomasti paperipussiin, -
tarkoituksenaan poistaa sen sisältö.
Hänen varkautensa kohdeko? Pasteija.
Hiljaa!
Lopeta tuo niiskutus, senkin pieni pojannaskali, -
pienine likaisine räpylöinesi.
Ei, en tietenkään puhunut teille.
Kunnioitan teitä erittäin suuresti.
Ei, se kommentti ei koskenut vaimoanne.
Tuo on absurdia.
En ole kuullut mitään tuollaisia huhuja. Ei, en ollut tietoinen siitä.
No, olen varma että hän palaa takaisin.
Tulehan, senkin pieni käärme.
Tässä on siis se pieni pasteijavaras, niinkö?
- Tässähän se. - Kuka se leivosvaras sitten on?
Olen pahoillani vaimonne vuoksi.
Mitä mielestäsi minun pitäisi tehdä?
- Mitä? Kuinka niin? - Koska hän jätti minut.
- Hei! Takaisin tänne! - Hyvä yritys.
Menehän sinne sisälle!
- Luuletko että se on minun? - Mitä?
En tiedä mitä tehdä. Hän odottaa lasta, tiedäthän.
- Oletko varma että se on sinun? - Kenen muunkaan se voisi olla?
Tietenkin se on sinun. Koska viimeksi olit hänen kanssaan tekemisissä?
Viimeisen vuoden sisälläkö?
- Ei, enpä usko. - Sitten se hiukan epäilyttää.
Jos tapaat häntä, ole hyvä...
Haluatko hänet varmasti takaisin?
Voi kyllä, kyllä. Rakastan häntä kovin.
Valmiina? Yksi, kaksi, kolme!
Hienoa.
Robin Hood. Olen nähnyt tämän elokuvan.
Douglas Fairbanks pääosassa. Oletko sinä nähnyt sen?
En ole koskaan nähnyt elokuvia.
- Mitä? - Mikä siinä ihmetyttää?
Et ole koskaan nähnyt elokuvia? Etkö koskaan?
Herra Georges ei anna minun katsoa.
- Hän on erittäin tarkka siitä. - Minä rakastan elokuvia.
Isäni vei minut aina syntymäpäivänäni katsomaan niitä.
Hugo, -
onko isäsi kuollut?
En halua puhua siitä.
Isabelle, -
haluaisitko kokea seikkailun?
Voimme joutua vaikeuksiin.
Siitä tiedät että se todella on seikkailu.
Kuinka te rotat pääsitte sisään! Tulkaa tänne!
On parempi etten näe teitä enää täällä!
Miksi herra Georges ei anna sinun katsoa elokuvia?
En tiedä. Hän ei ole kertonut.
Olen varma että vanhempani antaisivat.
Mitä heille tapahtui?
He kuolivat, kun olin vauva.
Mutta herra Georges ja rouva Jeanne, ovat kummivanhempiani, -
joten he ottivat minut heille.
He ovat mukavia melkein kaikessa, paitsi elokuvien suhteen.
Isäni vei minua elokuviin jatkuvasti.
Hän kertoi minulle ensimmäisestä näkemästään elokuvasta.
Hän meni pimeään huoneeseen, ja valkealla kankaalla, -
hän näki raketin lentävän kuu-ukon silmään.
- Se lensi suoraan silmään. - Oikeastiko?
Hän sanoi sen olevan kuin katsoisi unia keskellä päivää.
Elokuvat olivat meidän erityinen paikkamme, -
missä pystyimme katsomaan jotakin, -
emmekä ikävöineet äitiä niin paljon.
Sinä ajattelet häntä paljon, eikö niin?
Kaiken aikaa.
Hugo, missä sinä asut?
Tuolla.
Setäni opetti minulle kuinka käyttää kelloja.
Eli se on sitä mitä teen.
Ehkäpä hän palaa joku päivä, mutta epäilen kyllä.
Etkö pelkää että joku löytää sinut?
En niin pitkään kuin kellot toimivat, eikä kukaan näe minua.
- Käyttäydy normaalisti. - Mitä?
Jatka vain kävelyä. Käyttäydy normaalisti.
Kuinka käyttäydyn nyt?
Te kaksi, seis!
Tulkaa tänne.
- Hyvää päivää, herra. - Missä ovat vanhempasi?
Työskentelen isäni, herra Georgesin kanssa lelukaupassa.
Olet varmasti nähnyt minut siellä aiemmin.
Tässä on maalaisserkkuni, Hugo.
Sinun on ymmärrettävä häntä.
Hän on hiukan, yksinkertainen. Tomppeli, oikeastaan.
Poika rukka.
Näyttäisi että Maximilian ei pidä nenästäsi.
Hän on häiriintynyt rakenteestasi.
Hän on hämillään olemuksestasi.
Miksiköhän hän ei pidä naamastasi?
Ehkäpä hän haistoi minun kissani.
- Kissasi? - Niin.
Christina Rossetti nimeltään, niin kuin se runoilijatar.
Haluatko että lausun hänen runojaan?
Hyvä on, hyvä on. Tiedän loput.
Tässä oli tarpeeksi runoutta päiväksi.
Pidän runoudesta, eritoten tämän, Chris... tinan.
- Rossettin. - Niin, juuri hänen.
Hän on yksi suosikeistani. Tiedän että se on Rossetti.
Rakastan runoutta, en vain pidä siitä täällä asemalla.
Täällä ollaan joko noustaksemme junaan tai siitä pois.
Tai työskennelläksemme eri myymälöissä, onko selvä?
- Kyllä herra. - Pitäkää varanne.
Menkäähän sitten.
Tomppeli?
Nyt, kun pelastin nahkasi, -
miltä kuulostaisi, että näytät minulle salaisen pesäkolosi?
- Minun minkä? - Asuinpaikkasi, seinissä.
Minun on mentävä nyt. Minulla on tekemistä.
Odotahan!
Olet nähnyt minun taloni. Eikö minun olisi aika nähdä sinun?
Loppujen lopuksi, olen ainoa ystäväsi.
Et sinä ole ainoa ystäväni.
Salaperäisyys ei sovi sinulle.
- Mitä oikein aiot? - Minun on mentävä.
Minun ei olisi alunperinkään pitänyt poistua asemalta.
Hugo!
- Mistä sait tämän? - Ei kuulu sinulle.
- Tarvitsen sitä. - Mitä varten?
Minä vain tarvitsen sitä.
Et tarvitse, ellet kerro minulle miksi.
Tule.
Tämä on mahtavaa. Tunnen olevani kuin Jean Valjean.
Tämä on huippuhienoa.
Mikä se on?
Se on automatoni.
Isäni oli korjaamassa sitä, ennen kuolemaansa.
Miksi avaimeni sopii yhteen isäsi koneista?
Hän näyttää surulliselta.
Luulen hänen vain odottavan.
Odottavan mitä?
Päästäkseen takaisin töihin.
Tekemään sitä, mitä sen on tarkoituskin tehdä.
Mitä tapahtuu, jos vedät sen?
En tiedä.
Mikä hätänä?
Tiedän sen olevan tyhmää, -
mutta luulen sen kirjoittavan viestin isältäni.
Olen minäkin typerys. Luulin osaavani korjata sen.
- Hugo... - Se on rikki!
Se tulee aina olemaan rikki!
Kuuntele.
Hugo, asioiden ei tarvitse olla niin.
- Sinä pystyt korjaamaan sen. - Sinä, sinä et ymmärrä.
Luulin että jos, -
korjaisin sen, en tuntisi itseäni niin yksinäiseksi.
Hugo!
Hugo, katso. Se ei ollut vielä valmis!
Se ei kirjoita, -
se on piirtämässä.
Se on elokuvasta jonka isäni näki.
Georges Mélies?
Se on herra Georgen nimi.
Miksi isäsi kone kirjoittaa herra Georgen nimen?
Minä en tiedä.
Kiitos.
Se oli viesti isältäni.
Nyt meidän on ratkaistava se.
Tule.
- Tule. - Isabelle?
Rouva Jeanne, me, haluamme puhua kanssasi.
Tässä on Hugo Cabret.
Hyvää iltaa, rouva.
Oikein hyvätapainen, varkaaksi.
Minä en ole varas.
Mistä on kyse, Isabelle?
No, se on erittäin pitkä tarina, joka on täynnä monia kiemuroita, -
mutta muistatko kuin monta viikkoa sitten...
Odota!
Rouva?
Voi, lapseni.
Mitä olet tehnyt? Mistä sinä sait tämän?
Kutsuitte minua valehtelijaksi.
Ei, lapsukaiseni.
Mekaaninen mies piirsi sen.
Onko teillä hänet?
Isäni löysi sen museosta.
Kukaan ei tahtonut sitä.
Me korjasimme sen.
Niin, mutta tarvitsen, -
minun avaimeni.
- Avain jonka annoin sinulle. - Ei, ei rouva, hän...
Ei. Vie tämä pois. Et voi tonkia menneitä esiin.
Tapahtui mitä vain, älä anna herra Georgen nähdä sitä.
- Kerro mistä tässä on kysymys. - Ulos! Se ei ole sinun asiasi.
Teidän molempien täytyy unohtaa tämä.
Isäni ja minä, teimme kovasti töitä sen korjaamiseksi.
Tämä on kaikki mitä hänestä on jäljellä.
Minun on tiedettävä mitä tämä tarkoittaa.
Olkaa kiltti.
On asioita joiden ymmärtämiseksi olet liian nuori.
Sinun ei tulisi kokea vielä tällaista surua.
- Se on herra Georges. - Hän ei saa tietää sinun olevan täällä.
Hiljaa!
Olkaa ihan hiljaa. Keksin keinon saada hänet ulos asunnosta.
Ei pihaustakaan, kumpainenkaan.
Hän vilkaisi kaappia.
Minä tutkin sen jo silloin kun etsin muistikirjaasi.
Katson uudelleen. Pidä sinä vahtia.
Mahtavaa.
- Missä Fizzie on? - Hän lähti juuri.
Katso.
Meidän täytyy tutkia sitä.
Anna minun, olen pidempi.
- Kopauta sitä. - Aivan.
Ne palasivat kuolleista.
Lopeta, lopeta Georges.
- Lopeta, ne ovat töitäsi! - Minun töitänikö?
Mikä minä olen?
Pelkkä rahaton myyjä! Pelkkä rikkinäinen vieterilelu.
Luotin sinuun.
Näin sitten kiität minua.
Olet julma.
Julma.
Minun täytyy palata sisälle.
Aivan.
Kiitos, -
elokuvasta tänään.
Se oli kuin lahja.
Anteeksi, minä...